Charles Darwin a întors lumea cu susul în jos.
Teoria lui despre evoluție prin selecție naturală
este una din cele mai profunde și de mai mare amploare idei,
din istoria umanității.
Este de asemenea, cel puțin una dintre cele mai controversate.
Știința are acum dovada
care demonstrează că evoluția este adevărată.
Și totuși astăzi, incredibil,
opoziția față de Darwin este mai înverșunată ca niciodată -
negând lucruri elementare, în moduri din ce în ce mai elaborate.
- Tu nu ai văzut-o și nici eu nu am văzut-o,
așa că te rog, nu-i mai spune "știință"!
Dacă ne-am fi transformat din mocirlă în ființe umane,
ar fi fost o cantitate copleșitoare de dovezi.
Ești un profesor de știință,
și crezi că Pământul are mai puțin de 10 000 de ani?
Da, așa cred!
În acest program, reacția tot mai agresivă...
"Chiar acum, destinul tău este tot (BLEEP) sus. (BLEEP) ateu!"
Bătăliile care, cred eu, chiar contează...
Nu putem să ne apucăm să dărâmăm religiile copiilor,
și religiile familiilor.
De fapt, de ce nu?
Pentru că...
..și cum primul om care a înțeles evoluția
s-a luptat cu propria credință religioasă.
Pentru Darwin, problema era aproape de casă -
iubita lui soție era o creștină devotată.
Astăzi, avem bătălii publice
în timp ce ne confruntăm cu rândurile fundamentaliștilor religioși,
dornici să atace marea moștenire a lui Darwin,
pe care ei, pur și simplu, nu o înțeleg.
Când eram copil, am privit spre Dumnezeu ca să-mi explic viața.
Apoi tatăl meu mi-a făcut cunoștință cu Darwin și cu evoluția.
La început, nu am înțeles !
Nu mi se părea posibil ca ceva atât de simplu,
să poată explica atât de multe.
Dar apoi am învățat și m-am gândit la asta un pic mai mult,
și apoi, dintr-odată mi-a picat fisa.
Chiar m-am prins.
Această teorie incredibil de simplă,
chiar era capabilă să explice totul despre viață -
frumusețea, complexitatea, diversitatea.
Apoi m-am gândit, "Păi, dacă știința poate explica
"ceva aparent inexplicabil, precum viața,
"cine știe care ar putea să fie limitele sale,
"pe care știința le poate explica în linii mari,
"fără a recurge la supranatural?"
În acel moment, am devenit ateu,
și nu m-am mai uitat niciodată înapoi.
Charles Darwin deasemenea, s-a răzgândit,
privind răspunsul la una din cele mai mari întrebări.
În tinerețe, de-a lungul călătoriei sale pe Beagle,
Darwin încă mai credea că Dumnezeu
crease lumea, și totul din ea.
Dar apoi a dat peste tot mai multe dovezi
care arătau că viața trebuie să fi evoluat.
Fosile străvechi, modele de asemănare anatomică,
similarități uimitoare între embrioni,
și influența reproducerii animalelor domestice,
toate arătau că formele de viață s-au transformat, de-a lungul timpului.
Darwin credea că există o explicație în întregime naturală, la toate acestea.
Toate animalele variază, dar în competiția naturii,
unele variații au mai mult succes,
și sunt mai probabile să se reproducă decât altele,
transmițând variațiunile lor mai departe.
Aici, în biroul său de lucru din Down,
Darwin a înțeles că versiunea religioasă a creație,
contravine dovezilor din natură.
Conform evoluției,
Dumnezeu, pur și simplu, nu făcea parte din peisaj.
Dar exista o problemă pentru Darwin.
Soția lui, Emma, era religioasă,
iar problemele au început, puțin după ce s-au căsătorit, în 1839.
Emma i-a scris o scrisoare, în care îi descria credința ei adâncă.
Dar Darwin nu mai era convins că Dumnezeu există.
A agonizat pe marginea scrisorii și a mâzgălit pe ea:
"Când am să fiu mort, să știți că de multe ori
"am sărutat și am plâns din cauza asta."
Darwin nu a criticat niciodată religia în mod direct, în public.
Cred că nu vroia să rănească sentimentele soției sale.
În schimb, a lăsat știința lui, să vorbească.
A prezis că știința va aduce
iluminarea treptată a minților.
Din păcate astăzi, pare din ce în ce mai greu
pentru unii, să vadă lumina!
Acum, în secolul XXI, oamenii se dezic de rațiune,
încercând să dea timpul înapoi la o lume dinaintea lui Darwin.
Capitolul unu din "Geneza" spune că
tot ce a făcut Dumnezeu, a fost foarte...?
Și niciunul din voi nu crede că răspunsul: "ucide sau fii ucis",
"supraviețuirea celor apți",
"natură cu dinții și ghiarele mânjite de sânge", ar fi cel bun.
Are lumea într-adevăr, 6.000 de ani?
Ați realizat că până la ziua lui Noe,
oamenii erau aproape o mie?!...
Nu mori pentru că îmbătrânești, mori pentru că ești păcătos!...
Până la ziua lui Noe, nu avem nici o relatare despre ploaie.
Australianul John Mackay
este o celebritate între creștinii evangheliști.
Este un creaționist.
El crede în adevărul literal al poveștii despre creație, din Biblie,
și atacă evoluția, la cele mai crude nivele.
Nu am crescut cu creierul spălat de asta.
Este rezultatul încheierii studiilor universitare,
ascultând studenții spunând:
"Dacă evoluția este adevărată, de ce nu vedem cum se desfășoară?"
Întrebare în anul 3 de genetică către profesor !
Iei asta în serios?
Oh, da! Iar profesorul, răspunsul lui...
am luat-o și mai în serios când a spus:
"Se întâmplă atât de încet, încât nu te aștepți să vezi că se întâmplă !"
Și dintr-o dată mi-am spus: Stai așa!
- Și așa e! - Bine!
Pe de alt parte, ceea ce nu vezi că se întâmplă...
nu e știință, este inobservabilă,...
iar tu ai fost întâia persoană care a recunoscut-o pe PBS (TV)!
- Folosești cuvântul "a vedea"
cu înțelesul "a vedea într-o viață".
Dacă un fenomen durează milioane de ani,
bineînțeles că nu-l vei vedea.
- Ceea ce înseamnă că ai o poziție de credință...
- Nu înseamnă...
- și trebuie să accepți, ca și cum ai fi fost acolo.
- Înseamnă că folosești alte dovezi, decât dovezile văzute de un singur om.
- Trebuie să te uiți...
Oh, scuze, Darwin era doar în 1859.
Asta este aproape acum 150 de ani, nu?
Și tu nu ai văzut-o și eu nu am văzut-o,
așa că te rog, nu-i mai spune știință!
Și numește ceea ce predai, "filozofie" sau "ateism",
dacă chiar vrei să fii sincer,... și mi-a expirat timpul.
E ridicol, dar oricum... Mulțumesc foarte mult și la revedere.
Refuzul să crezi în ceea ce nu vezi cu ochii tăi, e absurd.
Gândiți-vă puțin!
Eu nu l-am văzut niciodată pe Napoleon, cu propriii mei ochi,
dar asta nu înseamnă că Napoleon nu a existat.
John Mackay nu poate vedea o celulă sau un atom
sau condițiile atmosferice din partea cealaltă a lumii.
Înseamnă asta oare, că ele nu există?...
Darwin nu a avut încredere doar în ochii lui.
El și-a verificat teoria, cu dovezile adunate
prin corespondența vastă, întreținută cu naturaliștii din întreaga lume.
După părerea mea, Mackay
înțelege greșit știința, de la un nivel elementar.
Știința, tocmai că nu este limitată
de ceea ce putem vedea cu ochii noștri, într-o viață de om.
Întregul și minunatul efort al științei
este să investigheze fenomene, dincolo de experiențele umane,
de la galaxii îndepărtate, la bacterii microscopice.
O altă strategie a creaționismului, nu este de a nega pur și simplu,
ci de a pretinde că există dovezi împotriva evoluției,
și că o dezbatere adevărată, va trebui să urmeze.
Aceasta este principala cerere a creaționiștilor din America,
unde bătălia între credința și știință, e cu adevărat dezlănțuită.
Lupta lui Charles Darwin cu religia era intimă.
Astăzi, lupta a devenit publică.
De-a lungul vieții mele, opoziția la evoluție a sporit,
în special în Statele Unite.
Acum 50 de ani, Uniunea Sovietică a lansat Sputnik,
și cursa spațială a început.
În replică, Americanii au ales știința, prioritatea numărul 1.
Guvernul a cheltuit bani pentru educația științifică.
Pentru prima dată,
evoluția a fost predată, în fiecare clasă din America.
Dar fundamentaliștii religioși au ripostat.
Spune-mi, Joe, cum îl explică el pe Dumnezeu?
Păi, de ce nu vii la întâlnirea clubului de știință?
Să-l lăsăm pe el să-ți spună.
Ca să-și apere Biblia împotriva biologiștilor,
ei au dezvoltat "Știința Creației".
O fuziune bizară de limbaj științific și doctrină religioasă
pe care au promovat-o ca pe o adevărată alternativă a evoluției.
Ochii noștrii sunt mici instrumente uimitoare.
Dar, ei sunt doar o parte
a minunatului corp pe care ni l-a dat Dumnezeu!
Mă îngrijorez, pentru că aceasta este spălare de creier, nu știință.
Și m-am simțit obligat să iau atitudine.
Etajul 40.
Cartea mea, "Himera credinței în Dumnezeu",
m-a propulsat cu fermitate în prima linie
a bătăliei dintre religie și rațiune.
Pot să semnez pe ea, Richard Dawkins ?
Bună.
Sunt unul dintre cei mai mari fani ai dumneavoastră.
Pot să vorbesc cu intelectualul Britanic numărul unu?
Am citit toate cărțile dumneavoastră.
Sunteți foarte amabil. Mulțumesc.
Pot să ating tivul robei academice, a dumeavoastră?
RAS
Cea mai puternică națiune de pe Pământ este divizată.
La aceasta conferință a ateilor, sunt tratat aproape ca un star rock.
Dar există elemente ale societății Americane
care m-ar linșa bucuroase.
Ești vreun pic religios? Adică, te rogi?
Nu, bineînțeles că nu.
Nu ești religios deloc?
Arăt religios?
"Sper să mori încet și să (BLEEP) arzi în iad,
blasfemie nenorocită."
"Și ar trebui să realizezi că întreaga ta viață a fost o iluzie
și că acum, destinul tău este (BLEEP). Ateu (BLEEP)!"
" (BLEEP). Tu, domnule, ești un măgar absolut.
Falsa ta inteligentă nu este altceva
decât o bășină a lui Dumnezeu."
"Ești nașpa. Arzi în iad!"
"Satana se va bucura să te tortureze.
Semnat: "un creștin care trăiește pentru Dumnezeu."
"Există un Dumnezeu și el ne-a creat pe toți
singurii care sunt orbiți sunt cei nesalvați și încăpățânați
tot ce a spus Darwin este greșit, iar evoluția nu a fost demonstrată niciodată"
și nimic nu evoluează acum biblia este cea mai bună carte.
"Nimic nu se apropie măcar de acuratețea bibliei
și dacă tu crezi că judecata Domnului este greșită
diavolul are și mai multe rele în stoc pentru necredincioși."
Nici un fel de punctuație în aceasta.
Nu mă sperie. Adică, mai de grabă mi-e milă de acești oameni.
Reacționează într-un fel care pare defensiv
și, de fapt, este patetic.
"Ha-ha, tu (BLEEP) fraier.
Sper să te lovească un autobuz al bisericii în noaptea asta și să mori încet."
(RÂSETE)
Dar există de asemenea și o opoziție complet diferită -
cu un stil mai abil, și cu o linie de atac mai rafinată.
Wendy Wright este președintele "Femeilor de veghe pentru America".
Wendy Wright, da.
Ea reprezintă o jumătate de milion de femei evangheliste,
preocupate de diverse probleme, de la lesbienele de la TV și până la bietul Darwin.
Bună. Am venit să o văd pe Wendy Wright.
Vă conduc îndată. - Mulțumesc foarte mult.
Mi-e teamă că organizația ei
va condamna copiii americani la ignorantă
atacând dovezile științifice.
De ce este atât de important pentru tine
ca oamenii să nu creadă într-un creator?
Nu asta e ideea.
Ideea este că eu, ca și om de știință,
sunt îngrijorat că acești copii din școlile americane
și din școlile din alte părti
ar trebui expuși la dovezi
și să li se permită să se decidă singuri în funcție de aceste dovezi.
Suntem complet de acord. De fapt, această controversă din America,
când vine vorba de această dezbatere,
este: învățați controversa, învățați dovezile,
pentru că așa cum se știe, în multe cazuri,
copiii de școală sunt învățați doar despre evoluție,
nu sunt învățați despre fraudele din evoluție,
și de lipsa dovezilor din evoluție.
Deci, de fapt, noi suntem cei care susținem predarea tuturor dovezilor,
nu doar cele care sunt favorabile evoluționiștilor.
Ați putea să spuneți, "Care controversă?" Vreau să zic...
"Învață controversa!" Sună minunat, nu-i așa?
Și ar fi fost, dacă ar fi existat o controversă
între puncte de vedere valide, în aceeași măsură.
Dar nu este.
Mă îndoiesc că Wendy Wright ar "preda controversa"
despre Pământul fiind plat,
pentru că dovezile că Pământul este o sferă, sunt enorme.
Sunt dovezi zdrobitoare și în favoarea evoluției,
dar ea pare să nu dorească să afle de ele.
Oh, serios?
Și de fapt, modul în care prezentați asta,
și orizontul vostru foarte închis,
este un foarte bun exemplu despre ce fel de cenzură observăm
în comunitatea științifică, care nici măcar nu permite discuția
despre controversa că dacă evoluția ar fi avut loc,
atunci cu siguranță, indiferent că se trece de la păsări la mamifere
sau chiar mai departe, cu siguranță ar exista cel puțin o dovadă...
Există o cantitate enormă de dovezi.
Îmi pare rău, dar voi oameni buni
tot repetați asta ca un fel de mantra.
Pentru că vă ascultați doar unul pe celălalt.
Vreau să spun, dacă măcar ați deschide ochii
și v-ați uita la dovezi.
Arată-mi-le! Arată-mi oasele!
Arată-mi carcasa,
arată-mi dovezile despre etapele dintre
două specii!
Duceți-vă și vizitați un laborator de paleontologie modernă,
vorbiți cu niște paleontologi moderni.
Uitați-vă la dovezi, sunt frumoase.
Dovezile privind tranziția de la
maxilarul reptilei la maxilarul mamiferului.
Maxilarul reptilei are câteva oase, iar
falca de jos a mamiferului are doar un os,
și celelalte oase care existau la reptilă
s-au mutat acum în urechea interioară.
Este o tranziție frumoasă. Sunt atâtea istorioare frumoase!
Ați fi fascinată.
Deci, sunt sau nu dovezi privind evoluția ?
Lăsați-mă să vi le arăt !
O să încep cu fosilele.
Acum sunt literalmente milioane de fosile,
în muzeele din toată lumea.
Au fost datate și documentate
iar legăturile dintre ele, analizate.
Studiate de-a lungul timpului,
conexiunile anatomice pot fi explicate doar prin evoluție.
Toate viețuitoarele sunt înrudite formând un imens arbore al familiei.
Fosilele arată, de asemenea, cum formele de viață se schimbă în timp
de-a lungul fiecărei ramuri ale acestui arbore.
Uitați-vă la aceste cranii !
Așa numitele "spații lipsă" arată creșterea creierelor strămoșilor noștri
în ultimele 3 milioane de ani,
pe măsură ce am evoluat de la tipul de cimpanzei, stând pe picioarele din spate,
la oamenii moderni.
Dar există dovezi și mai convingătoare.
În fiecare celulă a fiecărei viețuitoare, există un cod format din patru chimicale:
ADN-ul.
Astăzi, aparate ca acestea
pot analiza și compară ADN-ul cu o precizie absolută.
Deci teoria lui Darwin poate fi testată.
Este adevărată?
Da!
Rezultatele corespund fosilelor.
ADN-ul leagă toate viețuitoarele printr-un cod
și cu cât sunt mai apropiate ca înfățișare, două specii,
cu atât mai asemănător este codul lor.
Aceasta este doar o parte din muntele de dovezi care susține evoluția.
Unii oameni religioși chiar nu știu nimic despre asta.
Dar alții știu!
Iar strategia lor este și mai bizară.
Ei văd mâna perfectă a lui Dumnezeu în orice.
Păi, dovezile pe care le avem sunt aceleași pentru amândoi.
Unde tu ai putea să vezi fosilele ca dovezi ale evoluției
eu aș putea să zic că sunt dovezi pentru o inundație mondială.
V-ar plăcea ca o persoană ca aceasta
să predea copiilor dumneavoastră științele, în Britania anului 2008?
El este Nick Cowan, profesor de chimie,
la un respectat gimnaziu din nordul Angliei.
Și folosește drept surse, creaționismul American,
la materiile de cultură generală.
Dar știi, nu sunt doar fosile, nu?
Moleculele de ADN, moleculele de proteine, pe care le observi
când te uiți la o cârtită, la un șobolan,
la un cangur, la un om, sau la o maimuță,
sunt toate macromolecule incontestabile, pe care poți să le vezi,
așa cum le întâlnești în predarea chimiei,
și toate se așează într-un arbore genealogic perfect.
Toate se potrivesc.
Este atât de elegant, iar tu, ca om de știință,
ai putea să o înțelegi, dacă ai putea să-ți îndepărtezi ochelarii de cal,
și să o privești, așa cum ar trebui să o facă un om de știință.
Cât de veche crezi că este lumea, apropo?
Nu am o...
dacă aș zice... mai puțin de 6000 de ani,
probabil ai zice: "Omul ăsta este nebun!"
dar am studiat puțin mai mult acest aspect. Nu știu...,
dar, metodele de datare pe care le avem sunt alterate prin metodologia lor.
Sunteți profesor de științe într-o mare școală Britanică
și credeți că Pământul are mai puțin de 10 000 de ani.
Da.
Aș prefera să-l cred pe Dumnezeu, care a fost acolo, care ne-a îndrumat...
decât pe oamenii de știință care sunt supuși greșelii,
care nu știu trecutul, care nu au fost acolo.
Și din nou, tot ce fac este...
Acesta este o veche glumă răsuflată:
"Dumnezeu este infailibil, prin urmare Biblia este corectă!"
E ca și cum, eu aș fi pretins că Darwin este infailibil,
și de aceea, tot ce a zis el, a fost mereu corect.
Din fericire, oamenii de știință nu gândesc așa.
Ne susținem propriile idei nu prin texte sacre,
ci prin rațiune și dovezi.
Și din nou, tot ce fac, e să aduc
dezbateri sănătoase la orele de știință.
Avem cam o duzină de ceasuri radioactive diferite,
și toate indică aproximativ, același răspuns,
care este că Pământul, are între patru și cinci miliarde de ani.
Și când spui: "Dumnezeu ne-a spus",
vorbești despre un document particular,
despre care nu există nici o dovadă de autenticitate istorică, precisă...
și așezi asta, deasupra întregii științe!
Iar dumneata, te consideri, "profesor de științe".
Dacă există un Dumnezeu, cuvântul lui ar trebui să fie mai important
decât munca oamenilor de știință supuși greșelilor.
Sunt pe deplin de acord să-i învățăm pe copii, să gândească prin ei înșiși,
și să cerceteze ei înșiși - asta e grozav.
Dar sunt limite în privința asta!
Și cred că atunci când dovezile sunt atât de numeroase,
devii dator copiilor, să-i înveți, care sunt aceste dovezi.
Ceea ce creaționiștii, gen Nick Cowan, pretind a fi creația perfectă a lui Dumnezeu,
este de fapt rezultatul "cursei înarmării", a evoluției.
Animalele au elaborat adaptări extraordinare,
care să se potrivească mediului lor, dar acestea, nu sunt perfecte.
Designerii pot să se întoarcă la planșa de desen!
Evoluția este condamnată să modifice tot ce există deja.
Așa că natură este plină de compromisuri și imperfecțiuni.
Creaționiștii se întreabă de asemenea,
cum este posibil ca ceva aparent atât de perfect precum ochiul,
să fi luat ființă, instantaneu?
Păi..., nu așa s-a întâmplat!
Chimia de bază care face o celulă sensibilă la lumină
este prezentă de-a lungul întregului regn animal,
iar selecția naturală s-a folosit de aceasta, de nenumărate ori.
Știința a descoperit specii
pentru fiecare etapă a evoluției ochiului.
Este un proces cumulativ, iar fiecare etapă,
reprezintă o îmbunătățire, față de precedenta.
Ochiul a evoluat independent de cel puțin 40 de ori,
prin regnul animal,
și a evoluat gradual, îmbunătățire după îmbunătățire.
Și totuși...
Nici o persoană rezonabilă, nu ar fi lăsat corpul uman, așa cum este el acum.
Cum? Care ar fi un exemplu în acest sens?
Cel mai dramatic este... ochiul uman.
După cum știi, el este prezentat ca un de perfecțiune al organismului nostru.
Nu este perfect!
Este exemplul perfect pentru... de ce corpul nu este proiectat.
Acoperă un ochi dacă vrei, te rog!
Și luăm acul și îl mutăm la dreapta...
și trebuie să continui să te uiți spre nasul meu.
Corect, OK.
Acum îl mutăm în afară puțin, cam 15 grade și cam acolo...
Da, a dispărut.
A dispărut. Nu-l mai vezi?
- Nu. - Acum îl vezi?
- Da. - Acum îl vezi?
- Nu. - Un punct mort.
Asta-i neplăcut!
Corpurile noastre sunt fabuloase în unele privințe.
Inima noastră continuă să bată și nu își ia niciodată 5 minute de vacantă,
deceniu după deceniu, asta e uimitor!
Dar avem un apendice, și măsele de minte..., nașterea e dificilă,
mulți oameni ajung aproape nevăzători,
iar combinația unor lucruri atât de perfecte
cu alte lucruri care sunt făcute de mântuială,
este ceva ce ar trebui să ne facă pe toți să remarcăm că
acesta este un lucru obținut prin selecția naturală -
are o mulțime de vulnerabilități constitutive,
explicabile doar prin felul în care funcționează selecția naturală.
Deci corpurile noastre imperfecte și cârpite,
sunt prin ele însăși, dovezi ale evoluției.
Ele sunt marcate de propriul istoric.
Evoluția este o realitate!
Ea este documentată de știință,
în aceeași măsură în care Napoleon, este documentat de istorie.
Unele lucruri sunt pur și simplu adevărate,
nu țin de o anumită alegere sau opțiune.
Dar nu ați fi ghicit niciodată, că în locul unde contează
mai mult decât oriunde -
în școlile noastre,... predarea evoluției
a devenit o problemă extrem de sensibilă pentru profesorii de știință.
Aceasta este Britania multiculturală,
iar una dintre liniile de diviziune socială, trece chiar prin școlile copiilor noștri.
Cum împăcăm adevărul științific
cu convingerile adânc înrădăcinate, care dau coeziune comunităților religioase?
Charles Darwin a fost prima persoană
care a înțeles această idee extraordinară,
privind evoluția vieții pe Pământ, fără intervenția vreunui Dumnezeu.
Iar eu am fost întotdeauna intrigat de felul în care a trebuit să se lupte,
cu tot ceea ce a însemnat această idee, pentru religie!
Darwin era profund îngrijorat de felul în care se răspândea religia,
nu prin rațiune și dovezi,
ci fiind inculcată în mințile copiilor, la o vârstă fragedă, la școală.
A scris că va deveni:
"la fel de dificil pentru ei să arunce credința în Dumnezeu,
"ca pentru o maimuță să învingă frica instinctivă și ura față de șarpe".
Darwin a devenit îngrijorat de ceea ce el numea,
"stupida educație clasică", de la Rugby School,
ce încețoșa mintea odinioară vie, a fiului său cel mare, William.
Prin urmare, sfidând snobismul societății Victoriene,
și-a trimis ceilalți 4 fii ai săi, la mai puțin prestigiosul Gimnaziu Clapham,
pentru că avea o educație științifică solidă.
150 de ani mai târziu,
Darwin ar găsi motive să fie la fel de îngrijorat,
de ceea ce copiii învață la școală.
Valorile compromise ale Britaniei multiculturale
fac ca profesorii să ezită să atace credințele religioase ale elevilor lor,
chiar și când acestea contrazic categoric, datele științifice.
În episoadele anterioare, am invitat o clasă de științe
de la Park High School din nordul Londrei, la o "vânătoare" de fosile.
Am fost uimit de lipsa lor de cunoștințe și de înțelegere a evoluției.
Așa că mă întreb, ce au de zis profesorii lor de științe, despre asta?
Mi-e teamă că-și aleg prea respectuos cuvintele,
în privința credințelor tradiționale.
Unii copii pur și simplu nu ar accepta!...
Știți, sunt crescuți în familii, în care nu vor să creadă evoluția,
și discuția se oprește aici.
Nu este neapărat o neputință a înțelegerii ei,
este doar, știi....,
nu putem să ne apucăm să dărâmăm credințele copiilor,
și religiile familiilor.
- De ce...de ce nu, de fapt? - De ce...de ce nu? Pentru că...
Pentru că noi... pentru că noi predăm știința și...
Și nu m-aș simți bine să vorbesc despre altceva decât despre știință.
Deci dacă prezint situația științifică,
și mă asigur că au înțeles punctul de vedere științific,
cred că mi-am făcut treaba.
Dar, dacă ei îl acceptă, este o altă problemă.
Pentru unii elevi, adevărul nu este ceva care trebuie descoperit prin știință,
chiar dacă accentul nostru se pune pe ideile și dovezile
care să susțină aceste idei.
Mulți studenți au o poveste religioasă
care este foarte importantă pentru ei,
este o parte importantă a vieții lor, datorită familiei și culturii lor.
Ar fi incorect să sugerez
că acești profesori cu intenții bune fug de frică?
Cine i-ar putea învinui?
Evident că ceea ce credem este dictat de educația noastră,
dar asta nu înseamnă că nu ne putem schimba opiniile.
Cu toții avem dreptul de a privi dovezile,
și a ne reevalua credințele.
Acești profesori de științe nu ar trebui să fie speriați
să prezinte explicit adevărul științific, derivat din dovezi.
Nu cred că ne putem aștepta să-i convingem,
doar prin prezentarea dovezile.
- Serios? De ce nu? - Pentru că au alte dovezi
cu care au fost crescuți.
- Dar acelea nu sunt dovezi.
Nu. Pentru ei sunt dovezi, totuși, nu?
Și pentru părinții lor.
Vorbim despre ceva foarte fundamental. >
Vorbim despre oameni tineri și identitate. >
Nu e locul nostru să...să...
să fluturăm bannerul științei,
și să spunem că nu mai este loc pentru altceva.
Tot ce putem face este să afirmăm -
acesta este un mod de a gândi, acesta este...
Știința ne-a dat atât de multe.
Acesta este un mod de a interpreta viața.
Credem că asta e... - Doar un mod de a interpreta?...
Noi credem că aceasta este calea, pentru că suntem oameni de știință,
dar nu e rolul meu să-ți spun că greșești.
"Credem asta pentru că suntem oameni de știință"?
Chiar asta vrei să spui, sau, că noi credem pentru că dovezile sunt acolo, în roci?
Asta spun -
pentru că sunt om de știință, și acesta e modul în care văd eu lumea.
Nu, nu este numai din cauză că ești om de știință, nu-i așa?
Dovezile sunt aici. Dovezile lor nu sunt aici.
Sunt doar invenții!
Nu crezi că Pământul este rotund, doar dacă ești astronaut !?
Nu crezi că Napoleon a existat, doar dacă ești istoric !?
Crezi aceste lucruri pentru că sunt fapte, atestate de dovezi.
Evoluția, este de asemenea un fapt demonstrat.
Adevărul chiar este acolo.
Nu este o chestiune de opinie.
Relativismul, ciudata noțiune, cum că ar fi mai multe adevăruri,
toate meritând respect în mod egal, chiar dacă se contrazic reciproc,
este ceva obișnuit azi.
Pare un gest respectuos față de multiculturalism.
De fapt, este o portiță de scăpare din fața responsabilității.
Există ceva, într-adevăr special, în legătură cu dovezile științifice.
Știința funcționează!
Avioanele zboară, covoarele magice și măturile nu.
Gravitația nu este o versiune a adevărului, este adevărul!
Oricine se îndoiește de asta, este invitat să sară de la etajul zece!...
Evoluția, la fel, este realitate.
Nu decizi dacă să o crezi sau nu,
pe baza unui capriciu sau a unei culturi.
Dovezile o susțin.
Evoluția este purul adevăr.
De unde vin toate aceste ezitări?
Păi, au început chiar în secolul 19, pe timpul lui Darwin.
În loc să respingă dovezile,
Biserica Angliei a dezvoltat cea mai sofisticată strategie
pentru a face față provocărilor evoluției.
A înțeles evoluția ca pe un adevăr într-un adevăr și mai mare,
și l-a adoptat pe Darwin prin ceea ce unii ar numi "o confortabilă, prostie relativistă".
Știința ar explica cum funcționează natura
iar Dumnezeu ar avea meritul de a fi pornit știința, de la bun început.
Este un argument subtil,
înaintat de cei mai puternici creștini din lume.
Haideți să-i privim sub înfățișarea lor modernă!
Darwinismul este o teorie despre cum funcționează evoluția, foarte plauzibilă,
o teorie foarte credibilă despre istoria biologică.
Nu am nicio problemă cu asta.
Îl veți pe Dumnezeu având vreun rol în procesul evoluției?
Pentru mine Dumnezeu este... este puterea sau inteligența,
care modelează întregul proces.
Ca și creator, actul lui Dumnezeu este începutul întregii creații...
- Stabilind legile fizicii, de la bun început,
și condițiile în care are loc evoluția. - Lucrurile se subordonează acestuia.
Cum rămâne cu intervenția în decursul evoluției?
Găsesc că asta sugerează mai degrabă că Dumnezeu nu ar fi făcut o treabă prea bună,
când a făcut legile fizicii, la început,
dacă El simte constant nevoia să regleze sistemul.
Cred că asta e o chestiune ușor diferită.
- Dar apare o problemă pentru Biserica Angliei.
Nu încearcă ei oare să "mănânce prăjitura, și să rămână și cu ea"?
Încercând să aperi pe Dumnezeu și legile științei, în același timp,
înseamnă să pui în pericol una dintre cele două opțiuni.
Fie Dumnezeu nu poate interveni după Creație, și nu are niciun impact,
fie se implică, și atunci nu mai concordă cu știința.
Dar credeți în unele din miracolele Noului Testament...
Vreau să zic, cum ar fi Fecioara Maria...
Altele? Adică, învierea lui Lazarus?
- Mormântul gol și învierea lui Lazarus, da!
- Atunci, nu există cumva o discordantă în opiniile dvs. despre știință,
ca fiind ceva în care Dumnezeu nu intervine,
și aceea că totuși a reglat-o bine,
încă de la început?
Cum reconciliați faptul că, pentru unii dintre noi,
pare a fi, mai degrabă, o scamatorie ieftină,
iar nu genul de mare Creator, descris de dvs.?
- Cred că dacă vi-l imaginați pe Dumnezeu,
făcându-și de cap în lucrarea Lui,
sunteți în pericol să cădeți în modelul scamatoriilor trucate.
Cred că există anumite momente când apare o deschidere în lume,
în care acțiunea divină implicită, se manifestă într-o formă nemijlocită.
De exemplu nașterea lui Isus.
Pe deoparte aveți o întreagă istorie a pregătirilor...
pentru venirea lui Dumnezeu, într-un mod nou,
pe de altă parte aveți viața particulară, cea a Mariei, deschizându-se
pentru acțiunea lui Dumnezeu, într-un mod anume,
și apoi se întâmplă ceva nemijlocit,
care nu este, dacă vreți...
o suspendare a legilor naturii,
ci însăși natura deschizându-se, în modul cel mai profund,
ceva manifestându-se ...
Nu prea înțeleg ce înseamnă asta!
Se aseamănă îngrozitor cu suspendarea...
Este limbajul poetic.
Și-mi dau seama că sunt moduri de a vorbi despre aceasta,
care pur și simplu sună ca și cum Dumnezeu a suspendat lumea.
- Eu, desigur, iubesc limbajul poetic, dar vine o vreme
când te gândești că oamenii vor înțelege greșit, ca și cum...
- Sau este un mod de a ocoli întrebările grele.
- Pentru că, una este să spui în limbaj poetic,
că era corect ca într-un fel, Isus să se fi născut dintr-o virgină...
dar când spui, "Eu chiar cred că s-a întâmplat,"
aceasta este o recunoaștere a unui fapt real,
este afirmarea unui fapt științific.
S-a... s-a... s-a întâmplat !
- E adevărat sau nu, așa este !
- E adevărat sau nu.
Și nu cred că poți ocoli asta...
făcând poezie! Oricât de mult aș iubi poezia.
Pe de-o parte, am multă simpatie
pentru creștinii decenți, moderați.
Pe de altă parte, am impresia că acești creștini decenți
intră într-o mare încurcătură, încercând să le aibă pe amândouă,
încercând să-l susțină și pe Dumnezeu, și pe Darwin.
Și într-un fel, deschid o portiță,
prin care pătrund creaționiștii fanatici.
Făcând demn de respect, faptul de a crede în lucruri,
pe baza convingerilor religioase, iar nu datorită dovezilor.
Deci neagă, atacă, absoarbe!
Acum am aflat diferitele strategii
prin care religia încearcă să se împace cu Darwin.
Eu cred că se încurcă în vorbărie, cu toții.
Dar chiar și eu pot înțelege de ce religia opune atâta rezistentă.
Primesc scrisori de la cititori care au înțeles adevărul evoluției,
dar cumva, își doresc să nu o fi făcut.
Darwinismul poate fi tulburător, chiar înfricoșător!
Darwin însuși a fost șocat de ceea ce el numea
comportamentul josnic și oribil de crud, pe care l-a observat în natură.
Și totuși el era esențial, selecției naturale.
O rezultat al cercetărilor, l-a tulburat pe Darwin până-n adâncul sufletului.
Știa cum unele insecte, ca această viespe parazit,
depun ouăle în larvele altor insecte,
pentru ca puii lor, când eclozează, să se poată hrăni din ele.
Ele înțeapă deasemenea, fiecare parte din sistemul nervos al prăzii lor,
astfel încât să-l paralizeze, dar nu să-l omoare,
pentru a menține carnea proaspătă.
Deci victima ar putea fi conștientă că este mâncată încet, pe dinăuntru,
dar nu va fi capabilă să miște niciun mușchi,
pentru a face ceva în această privință.
Cum înfruntăm acest profund tulburător adevăr?
Să ne ascundem sub pătura credinței în Dumnezeu?
Dar mai apoi, Darwin s-a mirat,...
ce fel de Dumnezeu ar crea un animal
care poate exista, doar în acest mod oribil?
Nu e mai bine să acceptăm realitatea, tristă cum poate fi uneori,
decât să o evităm, și să trăim într-o minciună?
În ciuda loviturilor sorții,
Darwin a rămas hotărât să trăiască în adevăr.
El nu a fost simplu observator al suferinței, ca om de știință,
a trăit-o el însuși, în propria lui viață.
Darwin a avut întotdeauna o afecțiune specială
pentru fiica sa cea mare, Annie.
Era fermecat de lumea ei imaginară,
și micile ei carnețele,...
la fel cum îi plăcea să-i netezească părul,
și să-i pună hainele în ordine.
Dar la doar zece ani, a murit după un persistent
și dureros atac de scarlatină.
Darwin a fost devastat.
"Am pierdut bucuria vieții de familie,
și consolarea bătrâneții noastre."
Devotată lui soție, Emma,
le-a spus celorlalți copii, că Annie s-a dus în rai.
Pentru Emma, suferința a ajutat
"la preamărirea spiritelor noastre,
și pentru a privi înainte, cu speranța într-o viitoare stare".
Darwin, pe de altă parte, nu putea găsi niciun înțeles sau consolare religioasă
în timp ce făcea față disperării acestei pierderi.
După perioadă inițială de doliu,
el și Emma, abia dacă mai vorbeau despre Annie,
dar nu au uitat-o niciodată!
Religia, devenise o sursă de tensiune între ei!
Într-un final, cred că tensiunea a trebuit să se reverse.
Pe la 60 de ani, Darwin a scris o autobiografie
în care a dezvăluit supărarea lui, pe ceea ce, el numea,
"falsul evident" al poveștii Biblice.
Și a adăugat: "Într-adevăr, cu greu pot să înțeleg,
"cum cineva ar trebui să-și dorească să fie adevărat creștinismul
"pentru că dacă este așa, simplul limbaj al textului
"pare să indice că oamenii care nu cred,
"și asta i-ar include pe tatăl meu, fratele și aproape toți prietenii mei,
"vor fi pedepsiți pentru totdeauna.
"Iar asta e o doctrină condamnabilă."
Deși autobiografia a fost scrisă pentru familia lui,
Darwin trebuie să fi știut că avea să fie publicată, după moartea lui.
Și a folosit oportunitatea pentru a spune, în sfârșit în public,
cu ce s-a luptat el, mult timp, în viața privată.
Dar dacă Darwinismul demolează iluzia religioasă,
ce s-ar potrivi atunci, în locul ei?
Cum și-a găsit Darwin însuși, consolarea
într-un univers fără Dumnezeu?
Oamenii religioși îl atacă pe darwin Darwin pentru,...
în opinia lor,... secătuirea unei părti a minunilor din lumea noastră,
pentru deprimanta sa viziune, despre natură.
Dramaturgul George Bernard Shaw a urât Darwinismul.
El a zis:
"Când întreaga lui semnificație apasă pe tine,
"inima ta se scufundă într-un morman de nisip, înăuntrul tău.
"Există un fatalism hidos la acesta,
"o reducere teribilă și blestemată a frumuseții și inteligenței,
"a puterii și a scopului, a cinstei și a aspirației."
Nu încape nici o îndoială că oamenii găsesc
viziunea Darwiniană asupra vieții,
tristă și nesuferită, dar cu toate acestea
ea este adevărată, și nu putem scăpa de asta!
Dar, analizând-o,... cel puțin procură un fel de fericire!
E un fel de beatitudine, în înțelegerea
eleganței prin care lumea este alcătuită.
Și de aceea, selecția naturală Darwiniană, este o idee de o eleganță supremă.
Chiar face ca totul să aibe loc, și să aibe sens
și găsesc multă consolare, și o mare fericire, la acest nivel al înțelegerii.
Doar gândiți-vă puțin la ideea centrală a lui Darwin,
arborele vieți!
Verificată acum în fapt de ADN-ul nostru decodat.
Înseamnă că suntem înrudiți cu fiecare vietate de pe planetă.
Și mai mult, suntem descendenți din strămoși care au fost învingători,
adaptându-se prin orice mijloace, să supraviețuiască și să transmită genele.
Tu și eu, și orice vietate,...
putem face mândri, următoarea afirmație:
Nici unul din strămoșii mei nu a murit tânăr,
nici unul din strămoșii mei nu a eșuat să procreeze.
Mulți alți indivizi au murit tineri și au eșuat să procreeze,
și de aceea, nu au devenit strămoși.
E limpede ca lumina zilei, și multe lucruri decurg din aceasta.
Înseamnă că fiecare vietate a moștenit genele
de la o linie neîntreruptă de strămoși de succes.
Toți am moștenit ceea ce trebuie pentru a trăi și a ne reproduce.
De aceea suntem atât de buni în ceea ce facem!
De aceea peștii, sunt atât de buni la înot,
de aceea păsările zboară atât de bine,
de aceea hârciogii sunt atât de buni la săpat,
de aceea oamenii sunt atât de buni la gândire!
Acesta este, în esență, Darwinismul!
Darwin a trebuit să-și mai îngroape alți doi copii ai săi.
Încă o fiică și un fiu au murit când erau copii.
"În memoria lui Mary Eleanor
"și Charles Waring,
"copii lui Charles Darwin."
Darwin a înfruntat durerea în felul lui.
A găsit consolarea, cred, în pământul
în care a trebuit să-și îngroape copiii.
Pentru ultima lui carte, s-a întors către râme.
Darwin a fost fascinat de faptul cum,
puțin câte puțin, de-a lungul timpului,
înceata lor transformare a solului,
a agitat vietățile de pe toată suprafața pământului.
Plugurile naturii aveau propria lor extraordinară, economie subpământeană,
o umedă, întunecată luptă, pe viață și pe moarte,
pe care noi oamenii o uităm complet.
"Mă îndoiesc," a scris Darwin, "să existe multe alte animale
"care să fi au avut un rol la fel de important în istoria lumii."
Darwin nu s-a lăsat copleșit de noțiunile inventate de om,
despre supranatural sau viața de apoi.
Pentru el, minunea pământeană a naturii,
a fost leacul pentru pierderea credinței.
O să vizitez pe cineva cu o perspectivă similară -
filozoful Dan Dennett.
Îl cunosc de 25 de ani.
Suntem de aceeași vârstă,
dar mă gândesc la el ca la un frate intelectual mai mare.
Dar recent, a avut o confruntare cu mortalitatea.
Inima lui a trecut printr-o criză teribilă,
și tuturor prietenilor li s-a spus că va muri.
A fost un moment foarte înfricoșător.
După aceea, când se refăcea la spital,
a reamintit că mulți din prietenii lui, au spus că s-au rugat pentru el,
iar el le-a mulțumit,
dar apoi a adăugat, "Ați sacrificat și o capră?"
Dan nu are nici urmă de credință în Dumnezeu sau în eternitate.
Își închipuie el oare, că Darwinismul le va distruge oamenilor confortul intelectual?
Cred că doar pune bețe în roate unui sprijin de care nu au nevoie,
și acesta este sprijinul unui suflet absolut nemuritor.
Aceasta este o idee pe care mulți oameni o cred foarte importantă.
Și ceea ce face, desigur, este să o înlocuiască
cu ideea unui suflet material, mortal.
Da, avem suflete, dar sunt făcute din neuroni,
iar micii neuroni individuali sunt doar bio roboti orbi,
ei nu știu, nu le pasă, ei doar își fac treaba.
Uimitor este că dacă pui destui laolaltă
în echipe, într-o anumită ordine, obții practic, un suflet.
Ai...ai sistemul de control
și memoria unei ființe care poate fi trasă la răspundere,
care se poate face, el sau ea însuși, responsabilă,
care poate privi în viitor.
Și când oamenii întreabă: "De unde îți iei consolarea?"
Mă simt cam..., păi, cât de mult mai vrei?
Chiar așa!
Ce poate fi mai minunat decât să faci parte
din această țesătură vie,
de...de creștere și explorare și inovație,
toate întâmplându-se nu într-un milion, nu într-un miliard,
ci într-un trilion de locuri deodată?
... Doar uitându-te la planeta noastră!
Exuberanța proceselor vieții desfășurându-se în jurul nostru,
toată creativitatea care există,
este... este pur și simplu uimitoare.
Este grozav să te trezești dimineață și să realizezi că faci parte din asta.
- Și nu doar facem parte din asta,
dar putem reflecta asupra faptului,... abilitatea noastră de a realiza asta,
abilitatea noastră de a o înțelege și a jubila în ea,
este chiar produsul aceluiași proces.
Creierele noastre care sunt atât de...
..atât de capabile să aprecieze asta...
au fost produse de același proces pe care îl apreciem acum.
Da. Câteodată îmi place să spun...
că planeta a crescut un sistem nervos, iar noi suntem acela.
Charles Darwin a murit în 1882.
"Nu mi-e frică să mor!"
i-a șoptit soției sale, Emma, în ultimele lui zile.
Darwin a vrut să fie îngropat în Down, alături de cei doi copii ai săi.
La eveniment, totuși, instituția științifică
a insistat ca ceremonia de înmormântare să fie în Westminster Abbey.
O grămadă de oameni de știință, filozofi și celebrități,
au fost acolo în acea zi.
În cel mai pur stil al Bisericii din Anglia,
aceasta a încercat să-l absolve pe omul
care a dărâmat edificiul.
Totuși, chiar și așa, Arhiepiscopul de Canterbury
s-a arătat a fi indispus,
iar Primul Ministru cu frică de Dumnezeu, William Gladstone,
a spus că are alte priorități.
Probabil nu era pentru ei, înmormântarea omului de știință,
ale cărui lucrări, mai mult decât ale oricărui altuia,
au demonstrat că povestea Biblică este superficială și reprobabilă.
Îl venerez pe Charles Darwin.
El a dat sens vieții.
Lumea e minunată, chiar mai minunată decât știa Darwin,
și cu cât descoperim mai mult,
cu atât mai mărunte par micile noastre credințe particulare.
Crează Darwinismul o lipsă, acolo unde a fost religia, odinioară?
Nu. Mai degrabă ne deschide mințile,
spre o lume a minunilor, spre magia reală din jurul nostru.
Nu cea bazată pe o credință îndoielnică, ci pe știința sănătoasă.
În acest bulgăre de pământ sunt aproape 25 de miliarde de bacterii.
Adică, de 4 ori întreaga populație umană a planetei.
Noi oamenii și animale pe care le putem observa
suntem, o mică fracțiune din ansamblul vietăților de pe Pământ.
Din perspectiva universului,
a vastității universului și a timpului geologic,
noi suntem insignifianți!
Unii oameni găsesc această idee
deranjantă, chiar înfricoșătoare.
Ca și Darwin, eu consider realitatea,
entuziasmantă!
Traducerea varinos, pentru Subs.ro.